УДИВИТЕЛНИ ОТКРИТИЯ
НЕ Е РАЗРЕШЕНО ТОЗИ ФИЛМ ДА СЕ РАЗМНОЖАВА С КОМЕРСИАЛНА ЦЕЛ.
БЛАГОДАРИМ ЗА ВАШАТА ЧЕСТНОСТ.
”Седемте църкви от Откровение”
Д-р Уолтър Файт
Казвам се Уолтър Файт, Д-р Уолтър Файт.
Ще продължим семинара за пророчествата.
Тази вечер ще разгледаме книгата Откровение.
По-точно първата част от Откровение, за да видим къде ще ни отведе
и какво има да ни каже за развитието на историята, как да четем книгата
и може би нещо за нашето състояние и за това,
което Бог иска да знаем и да носим в сърцата си.
Нарича се Откровението на Исус Христос, което значи,
че идва от най-висшия източник и очевидно Бог би искал да говорим за него,
да проповядваме за него.
И очевидно е много важно, защото в Откр.1:3 се казва:
“Блажен онзи, който прочита пред другите, и онези, които слушат думите
на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо.”
Затова ме шокира, че в някои кръгове казват,
че Откровение е затворена или запечатана книга.
Дори съм чувал, че то е не за Божия народ, а за лошите хора.
А някои хора дори казват, че не трябва да четем книгата Откровение,
но тогава те ще пропуснат благословението, нали така?
Защото се казва: “Блажен онзи, който прочита и онези, които слушат думите
на това пророчество и пазят написаното в него; защото времето е близо”.
Можем ли да пазим нещо, което не разбираме?
Не мисля.
Значи очевидно Бог иска да разберем това, което се казва в Откровение.
Откр.1:10 ни разкрива обстановката.
Йоан, авторът на откровението, е затворник на остров Патмос и казва:
“В Господния ден бях в изстъпление чрез Духа;
и чух зад себе си силен глас, като от тръба.”
Значи е чул гласа на Бога.
В първата глава на книгата Откровение имаме т.нар. епанадос.
Това е вид объркана структура и се използва за насочване към текстове
от Стария завет, с което се цели да се наблегне на определен смисъл.
Така например, ако прочетем Откр.1:5, там се говори за свидетеля, който е Месия.
А ако прочетем Откр. 1:16, четем за двуостър меч.
И двете – свидетелят и двуострият меч,
са цитати от Стария завет; Исая 55:4 и Исая 49:2.
По-нататък в Откр.1:7 четем, че иде с облаците – още една особеност за Исус Христос.
А в Откр.1:13-15 четем, че Той е Великият Първосвещеник.
Ако погледнем тези двете ще видим, че идват от Данаил.
Дан 7:13 и Дан 7:9, 13, 22
Отиваме в Откр.1:7.
Той бе прободен и тези, които го прободоха, ще ридаят.
И четем за светилниците малко по-надолу в Откр.1:12.
Това са цитати от Захарий.
После в средата имаме двата цитата за “ Аз Съм Алфа и Омега”.
Значи какво имаме: първият и последният от тези цитати са от Исая.
Вторият и предпоследният са цитати от Данаил.
Третият и третият отдолу нагоре са от Захарий и в средата имаме двоен цитат.
Това се нарича епанадос.
Може да видите, че той води до централна тема и именно повторението
на централната тема се подчертава чрез това цитиране от Стария завет.
И това, на което се набляга е, разбира се, че Исус Христос,
Който е Свидетелят, Който иде с облаците, Който беше прободен за нас,
Който ходи сред светилниците, Който е Великият Първосвещеник
и Който има двуострият меч, който е Божието слово, Той е великият Аз Съм.
Това е едно от огромните доказателства в книгата Откровение, че Исус наистина е Бог.
Защото този, който дава откровението е не някой друг, а самият Бог в Исус Христос.
Книгата Откровение е книгата за последните събития,
тя е книгата за голямото възстановяване, и е много подходящо
да е последната книга в Библията, защото е противоположност на книгата Битие.
Например в Битие четем за греха, за това, че човекът
загубил достъпа до дървото на живота. (Битие 3:22)
Като последица смъртта се появила на света. ( Бит 2:17)
И като последица трябва да изкарваме хляба си “с пот на челото”. (Бит 3:19)
Изгубили сме властта. (Бит 3:24)
Станали сме голи, изгубили сме Христовата праведност
и сме били изгонени от Бог. (Бит 3:23)
Това е тъжната история на грехопадението.
Книгата Откровение е противоположна.
Тя е книгата за възстановяването.
И така, Откровение говори за благодатта.
Разбира се, в Битие също има благодат и обещание за изкупление,
но в неговата цялост четем за него в Откровение.
В Откр.2:7 четем за възстановяването на дървото на живота,
а в 2:11 за победата над смъртта, докато в Битие се говореше за смъртта.
И после говори за скритата манна (2:17), която е манната,
която беше сложена вътре в ковчега и се отнася за Исус Христос – хлябът на живота,
Който ще ни даде отново вечен живот.
После в 2:26 властта ще бъде върната, а в 3:5 голотата ще бъде покрита с бели дрехи,
които са Христовата праведност,
и повече няма да сме отделени от Бог - Откр.3:12.
Така че двете книги, намиращи се на двете противоположни страни на Библията,
са отлично разположени.
Едната говори за загубата на всички неща,
а другата говори за възстановяването на всички неща.
Но, естествено, това възстановяване не става без битка, не е без война.
И неприятелят на душите, който беше много зает в Битие,
е също много много зает тук долу в книгата Откровение.
Библията ни казва в началото на Откровение за Божието послание
към нашето време, казва ни за седем църкви.
И тези църкви са приложими за онези времена, с други думи историята,
отнасяща се до тези църкви, е приложима за онова време,
и също е приложима за бъдещето.
В това е красотата на Библията – всяко едно поколение
може да извлече нещо за себе си от нейните страници.
Откр 1:11 казва: “Аз съм Алфа и Омега,
първият и последният – това е един от цитатите, където се казва,
че Той е Бог – Каквото виждаш, напиши в книга и прати го до седемте църкви:
до Ефес, до Смирна, до Пергам, до Тиатир, до Сардис, до Филаделфия и до Лаодикия.”
Интересното е, че това е бил старият пощенски маршрут.
Интересно е също, че исторически във времето те представляват последователност
и в онова време също имат определено приложение.
Още по-поразителното е, че всяка от тях има определено значение,
което също е пророческо.
Така че Бог така ги е подредил, че градът да получи точното име
с правилното значение, така че да предадат известие в бъдещето.
Откр.1:12 “И обърнах се да видя Този, Който ми проговори;
и като се обърнах, видях седем златни светилника.”
Исус е светлината на света, светилникът представлява Божиите хора,
които ще представят тази светлина и ще я дадат на света.
Така че светилниците представляват Божията църква през вековете.
“ И всред светилниците Един като Човешкия Син..” Откр 1:13
Добрата новина е, че въпреки проблемите, въпреки вероотстъпничеството,
въпреки добрите неща, лошите неща и преследванията,
Христос никога не е изоставял своята вест.
Описан е като ходещ всред светилниците, като Великият Първосвещеник.
Облечен в бяло, със златен пояс,
с бяла коса – всички тези особености на Бог ги имаме тук.
Да оставим Мала Азия и да погледнем този пощенски маршрут,
можете да го видите тук – започва с Ефес, Смирна, нагоре до Пергам, надолу
Тиатир, Сардис, Филаделфия и Лаодикия.
Имах привилегията да пътувам по същия път и да посетя всички интересни забележителности,
както и да преживея нещо, което може би Павел е изпитал.
Разбира се сега всичко е в руини, но уроците са все още там.
Интересното беше, че имахме екскурзовод мюсюлманка, която ни водеше през тази област.
И докато пътувахме от град до град имахме възможността да говорим непрестанно с нея,
и в последствие тя стана християнка.
Тя дори направи корицата за “Знамения на времето”.
Много интересна история.
Сега тя е омъжена за пастор и той превежда интересни книги
като например “Великата борба”.
Откр 1:19-20: “Напиши това, което си видял – това е много важно,
трябва да четем тези неща много внимателно, защото има хора,
които ще се опитват да ни объркат и казват,
че може би неправилно интерпретираме книгата Откровение.
Затова трябва да сме напълно сигурни в това, което Библията ни казва.
Тя казва: “Напиши това, което си видял и това, което е,
и това, което има да стане после.”
Какво ни казва това за тълкуването на пророчествата в Откровение?
Какво ни казва?
Не ни ли казва: “това, което си видял” – тук имаме видение,
дадено му е в пророческо видение.
“което е” – това означава ли, че има употреба на времето тогава,
приложимо за времето, когато Йоан е живял, да или не?
Трябва да е така, защото казва “което е”.
“и това, което има да стане после” –
това не е ли употреба на пророчество в бъдещето,
да или не?
Да!
Така че можем да кажем, че книгата Откровение,
и по-конкретно тази част и особено тази част
относно седемте църкви, има есхатологично приложение
от тогавашното време към края на времето.
Така че можем да го четем като Матей 24, което има приложение за тогавашното време,
отнасящо се за разрушаването на Ерусалим, и е имало бъдещо приложение,
есхатологично приложение, отнасящо се за края на времето и идването на Христос.
Прав ли съм или не?
Това е, което книгата ни казва за това как трябва да я четем.
После говори за тайната на седемте звезди, които са вестителите,
пасторите на църквите, ако щете “които видя в десницата Ми,
и седемте златни светилника”, които са светлината на света,
Божиите църкви, защото той пише до църквите.
“Седемте звезди са ангелите на седемте църкви”
Ангелът в този смисъл е вестителят, този, който излиза напред.
“...и седемте светилника са седемте църкви.”
Тук не можем да сгрешим.
Много е ясно за какво говори той и ние трябва да търсим приложение
за тогавашното време, и в същото време да видим какво е приложението за бъдещето.
Съгласни ли сте, според това?
Сега, ако отидем в днешен Константинопол, който е Истанбул,
това е много, много интересна страна.
Тя е изцяло пропита от Средновековието.
Когато посещавате тази страна, това е като да се пренесете обратно в 1400-те г.
Има много хубави неща, например жените работят на полето, а мъжете пият чай.
Това е много хубаво, много ми харесва.
Но някои други неща са наистина древни.
И в същото време имат много супер модерни неща.
И имат хотели, каквито никъде не бях виждал дотогава, също сравнително евтини.
И най-великолепната храна, която може да си представите,
средиземноморска храна, много здравословна.
Много, много неща за ядене.
И страхотни курорти.
И забавното за тази страна е, че можете да участвате в бизнес сделки
и да изгубите на момента всичко, което някога сте притежавали, без проблем.
Но също може да се сблъскате с това раздвояване –
може да отидете в миналото и в бъдещето едновременно.
Всъщност никога не съм бил в друга страна на света,
толкова разнообразна като тази.
Мисля, че трябва да стана организатор по продажбите за Турция.
Вероятно ще изкарам някой лев.
Както и да е.
Ето ме тук на Босфора.
Може да видите прекрасните минарета тук, издигащи се навсякъде.
Това е мюсюлманска страна.
И разбира се тя има много интересно минало.
Византийската империя е свързана с нея.
И разбира се турците са били много могъщи по едно време.
Те са били защитници на тази търговска артерия от Черно море до Средиземно море
и са строяли огромни замъци.
Забравих името на този, но беше нещо като....нещо такова.
Наистина страхотно име, но го забравих.
А ето тук султаните защитавали морските пътища в този район.
А това е страхотна традиция и до днес.
Тази млада дама, която е сгодена, е облечена с тази красива розова рокля
и отиват в една малка джамия на върха на една планина.
Облечени са много официално, това е много голямо събитие.
Пътуват до там с коне.
И когато се оженят те правят същото нещо отново и се обличат изцяло в бяло.
Те са много скромни хора.
Има много модерни хора, но има и много старомодни,
много крайни в своята религия, много консервативни мюсюлмани.
Така че живеем в странен свят.
Това тук е известната “Синя джамия”, една от най-големите джамии в света.
Ако сте имали възможността да отидете там сигурно сте се убедили,
че е великолепна сграда.
Когато влизате в двора това, което прави впечатление, е архитектурата.
Това е известно място за много туристи.
Това тук е била византийска църква.
Това е “Света София”, била е християнска църква.
Била е превзета от мюсюлмани.
Можете да видите минаретата.
Вътре е много интересно.
Защото когато е била византийска християнска църква,
стените изцяло са били изрисувани с християнски релефи.
И когато християнството било изместено от новата религия,
което между другото е много интересно,
как мюсюлманството буквално ликвидирало византийската църква и я унищожило,
това е много интересно с оглед на това, за което говорихме в миналото.
И днес, след като са варосали стените,
с годините варта започнала да се рони и вътре можете да видите
християнските релефи отново да се показват.
И аз си мислех, че това е много подходящ символ на обединението на религиите.
Различията изчезват, а те вече дори не се опитват да ги изтрият,
защото се съединяват в един голям конгломерат.
Това е известният пазар в Истанбул, много известен с кожата си.
Те имат много хубави и евтини кожени стоки.
Предполагам, че цялата полицейска сила в САЩ взима кожените си якета от тук.
Така че разбирам.
Много е тъмно.
Много интересно място.
Разбира се в Турция се намира известният град Троя,
и историята за Елена от Троя, и известният кон.
Това са останките от Троя.
Друг известен град в Мала Азия е Троада.
Това са останките от Троада.
Тук е проповядвал Павел.
Спомняте ли си?
И е проповядвал до полунощ и Евтих, а Павел вероятно е бил скучен като мен,
и Евтих не можал да издържи повече и заспал и паднал от прозореца, спомняте ли си?
И си счупил врата.
И Павел отишъл при него и се молил за него.
Аз бях точно тук в този малък пристанищен град.
Все още има малки лодки там.
Удивително място.
Но нека се върнем на седемте църкви.
Цялата лекция тази вечер е за тях.
Седемте църкви.
Дори името, както казах, има значение.
Така че името събира в себе си характеристиката на църквата.
И значението му е относно употребата тогава и в бъдеще.
Характеристиката на тази църква се описва в писмото до всяка отделна църква.
Има похвала.
С изключение на една църква, за която няма похвала.
После има порицание, съвет и обещание.
Две от тези църкви нямат порицание.
Значи две от тях за определено време са били повече или по-малко такива,
каквито Бог е искал да бъдат.
Те не получили порицание.
А една от тях няма похвала.
Която е вероятно една от най-жалките от тях.
И тя се оказала последната.
Нека ви отведа до Ефес.
Това са останките от Ефес.
Той е бил един от големите научни центрове в света.
Тук има много разкопки.
Турците всъщност не реставрират останките.
Те само ги разкриват и показват горе-долу как е било построено всичко.
Какъв добър начин за провеждане на археологически проучвания!
Това тук е известната улица, която е била павирана с тези сложни шарки.
Така че се натъкват на много проблеми в този град.
Има много статуи встрани.
Името Ефес означава “привлекателен”.
Бил е в привлекателно състояние.
И тъй като е първи, трябва да е съществувал
непосредствено след времето на Христос.
Исторически той е бил седалището на Диана,която естествено е била майката на боговете.
А храмът на Диана е бил построен през 480г. пр. Хр.
И е бил по-голям и по-внушителен дори от другите храмове на Зевс и други богове.
Бил е огромен.
И тя е била любимата им богиня.
Интересно е също да се отбележи, че съвета в Ефес на римокатолическата църква
през 451г. дава името “Божия майка” на Мария точно в този град, в Ефес.
Така че виждаме интересни взаимовръзки.
Мозайката на пода тук е оригиналната.
И може да си представите как Павел е вървял по същата тази улица.
Откр.2:1-3: “До ангела на Ефеската църква пиши:
Това казва Онзи, Който държи седемте звезди в десницата си,
Който ходи всред седемте златни светилника:
Зная твоите дела, труда и търпението ти, и че не можеш да търпиш злите човеци.”
И така, това е похвалата.
Бог казва: “Гордея се с теб, имаш добри дела, работиш много,
търпелив си и правиш ясна разлика между тези,
които вършат добро и тези, които вършат зло.”
“...и си изпитал онези, които наричат себе си апостоли”
Как изпитваме някого?
Със закона, със свидетелството и “ако не говорят според Словото
няма зазоряване за тях.”
Така че предполагам, че са учили като беряните, за да видят дали това,
което им се проповядва, наистина е в съответствие с Божието слово.
Така че Писанието все още е било дълбоко вкоренено.
Значите са можели да разберат, когато някой проповядвал нещо грешно,
защото добре са познавали Божието слово.
“..и си ги намерил лъжливи, и имаш твърдост,
и за Моето име си издържал и не си се уморил.”
Това е доста добра похвала.
Първата църква, ранната църква, не е била подложена на много гонения
в сравнение с по-късните.
И ранната християнска църква е растяла доста бързо.
Всъщност хиляди са се присъединявали всеки ден, понякога дори 3000 за един ден,
четем в Деяния на апостолите.
Разбира се, ако много хора се присъединяват към някое ново движение,
някои идват и с различни мотиви.
Като например християните, идващи за хляб и риба.
Някои идват заради вълнението.
Някои идват заради възможността да излязат от бъркотията, в която се намират.
А някои идват, защото наистина вярват в това, което са чули.
И след това продължава: “Но имам това против тебе,
че си оставил първата си любов.”
Значи това първо въодушевление, какво ви причинява това първо въодушевление?
При първия възторг ви се иска да изригнете и да кажете на другите за това,
което сте преживели.
Значи, тази църква, която се разраства толкова бързо,
вече е имала тенденцията да бъде социален клуб.
И много от членовете са изгубили първата си любов.
“И тъй, спомни си откъде си паднал и покай се.”
Тук имаме порицанието.
“И действай според първите си дела.”
Проповядвай! Извести на света!
Възпламени се за Господа!
“И ако ли не, ще дойда при тебе скоро и ще вдигна светилника ти от мястото му,
ако не се покаеш.
Но имаш това добро, че мразиш делата на николаитите, които и Аз мразя.”
Знаехте ли, че Бог може да мрази нещо?
Бог мрази делата на николаитите.
Николаитите били секта, която следвала ученията на техния учител Николай,
който учел, че ако сте спасени, тогава сте свят и следователно Бог не ви засяга.
По същество това е учил Луцифер в небето – че Божият закон
не е необходим за спасението.
А Бог казва, че мрази това учение.
“На този, който победи, ще дам да яде от дървото на живота,
което е сред Божия рай.” Откр 2:4-6
Забележете, че тази ранна църква е мразела ученията на николаитите, така ли е?
Ще видим, че с течение на времето ученията на николаитите
стават не само приемливи, но и желани.
Много интересно.
Така че времето се променя, когато продължаваме напред.
Значи тази църква има много неща, за които да бъде похвалена.
Тя е добра църква, проповядва евангелието.
Изгубила е малко от пламъка си.
Има потенциал да стане социален клуб и има здрави принципи,
дълбоко вкоренени в Божието слово.
Прави разлика между правилно и погрешно и отхвърля фалшивите учения,
осланяйки се на Словото.
Така че това е нещо, към което да се стремим и нещо,
което аз и вие можем да направим, и да опитаме, и на което да подражаваме.
Това е улицата на Куретите в Ефес.
Обърнете внимание на статуите ето тук.
И ако сте бил богат, можело да наемете една от тези статуи и скулптор
да направи скулптура на главата ви и да я сложи отгоре.
И когато хората минавали щели да казват:
“Ха, това е еди кой си, а това е еди кой си!”
Наели сте я и сте платили куп пари.
Но ако някой останел без пари, сваляли неговата глава
и на нейно място слагали главата на някой друг, който имал пари.
Така че са били много горди хора и тази прочута улица е била известна с това.
Това е храмът на Троян, императорът Троян.
Той, разбира се, бил почитан като бог, затова имал свой храм.
Можело да отидете там и да му се помолите.
А това е кметството или каквото е останало от него.
И библиотеката.
Може да видите колко са ценели книгите,
защото архитектурата е много сложна, много красив стил.
Храмът на Домициан.
Отново храмът на Домициан.
Има малка реконструкция.
Виждате как са построени колоните,
как камъните са разположени на върха на колоните.
А това е известният кладенец и когато по-късно християнството се установило,
те сложили табели, виждате византийски кръстове на ранната църква.
Те имали най-различни богове, много интересни.
И ако погледнете тръбопроводната им система ще видите, че е блестяща,
дори безупречна и до днес.
Тези хора все още правят много издръжливи тръби.
Това е много интересна снимка.
Не знам дали знаете какво е това.
Това е тоалетната.
Това били обществени тоалетни.
Там можело да седите и да правите каквото се прави в обществена тоалетна.
А отдолу имало река или поток, който отнасял това, което се натрупвало долу.
Тя била сравнително хигиенична.
Мисля, че те не са обработвали това, което се натрупвало.
Но разбира се е много обществена.
Разбирате ли, било много бъбриво нещо да се ходи до тоалетната в онези дни.
А това е статуята на Схоластика в една от римските бани.
Може да видите как някои от тръбите висят ето тук.
Така че са имали бани с топла вода и са се къпали в лукс.
Много богати хора са живели в този град.
И са били много привързани към тяхната богиня Артемида.
Артемида – тази с многото гърди, майката, която храни света.
Това предизвикало големият ужас, когато Павел проповядвал тук, помните ли?
И някои от архитектите на тези статуи били много разстроени,
когато накрая искали да се отърват от Павел.
И искали да го довлекат до този амфитеатър тук и да го осъдят на смърт.
Спомняте ли си историята?
Е, ние знаем, че Павел избягал от Ефес и отишъл в следващия град.
А това тук е главният път в Ефес, водещ до този огромен амфитеатър.
А това тук бил кеят.
Спомняте ли си, че ви казах, че Ефес е бил пристанищен град?
И корабите са хвърляли котва на този кей.
Разбира се никъде наоколо не се вижда океан.
Той се намира на много километри от тук.
Причината за това е, че реката, която виждате долу в долината
и тази тук са изпълвали този район с времето и около 800г. Сл. Хр.
той вече не е бил подходящ за пристанище.
Това ни казва нещо за времето, и че не е възможно тук да говорим
за милиони, милиони години, защото само за няколкостотин години
този град вече е станал безлюден.
В Ефес също се намира тази известна сграда, където католическата църква казва,
че Мария е живяла след смъртта на Исус.
Но разбира се беше доказано, че това е измама.
Но независимо от това, то все още е смятано за свято място.
И така, това беше Ефес.
Следващата спомената църква е Смирна.
Това е много интересно и вероятно много кратко време в историята,
защото се отнася за период на голямо преследване, както ще видим.
Думата Смирна съдържа думата мир, която означава “благоуханен”.
И жертвоприношенията на Смирна били благоуханни за Бога.
Това е една от църквите, която е без порицание.
В Смирна е имало олтар на богинята Немезида.
Първият проповедник на тази църква бил Поликаро.
Той бил мъченик.
И в периода от 303 до 313г.Сл.Хр. се е състояло последното преследване
на християните – преследването на Диоклециан.
Всъщност това било толкова ужасяващо гонение,
че християните били помитани от всички страни и през 313г. Сл. Хр.
Константин сложил край на преследването и смесил християнството с езичеството.
Но във време на гонение остават само тези, които здраво се държат за истината.
Всички останали отпадат.
Така че не е имало място за социален клуб.
Това е било сериозна работа.
А тези хора много здраво се държали за Библията.
Откр.2:8-9 казва: “До ангела на Смирненската църква пиши:
Това казва Първият и Последният, Който стана мъртъв и оживя:
Зная твоите дела, твоята скръб и сиромашия, но пак си богат.”
С какво са били богати?
Били са богати в познаването на Божието слово и в преживяването с Исус Христос.
Те са изгубили всичко останало, но това преживяване ги е поддържало.
Впрочем в Смирна по времето на Йоан също е имало преследване.
Но на евреите срещу тези евреи, които са станали християни.
Те са били наричани евреи, но на този етап били наричани еврейска секта.
Но е имало страшно преследване в този град по времето на Йоан.
И по-късно то е станало символа на диоклецианското гонение.
Нека се върнем.
“...и как те клеветят онези, които наричат себе си юдеи, но не са,
а са сатанинско сборище.”
Така че тук е имало хора, които също са твърдели, че имат истината,
но които ги преследвали.
И правили всичко по силите си, за да заличат тяхната вяра от земята.
“Не бой се от това, от което скоро ще пострадаш.
Ето, дяволът скоро ще хвърли някои от вас в тъмница,
за да бъдете изпитани, и ще страдате десет дни.”
Това е десетгодишното диоклецианско преследване, което приключило през 330г.
“Бъди верен до смърт и Аз ще ти дам венеца на живота.
Който има ухо, нека слуша какво говори Духът на църквите:
Който победи, няма да бъде повреден от втората смърт.”
Това е обещанието за възстановяването и унищожаването на смъртта.
Никакво порицание, нищо такова.
Тази църква е за пример и за нещастие е факт,
че урокът, който научаваме от нея е, че преследването е като пречистващ огън.
В края на времето ние също можем да очакваме гонение,
което ще промени социалния клуб в нещо друго.
Това е Измир, съвременната Смирна.
Един от големите градове в Турция днес.
А това е всичко, което е останало от древна Смирна.
Нищо не е останало.
Малко разхвърлян материали тук – там.
Почти нищо не е останало от нея.
Това са някои съвременни смирненци, ако щете.
Това са съвременни турци.
И за сравнение ще ви покажа някои от по-старовремските хора от средните години,
не в смисъл на средна възраст, а в смисъл на средните векове.
И разбира се в историята към какво се отнася това?
Отнася се за по-късното дълго време на преследване на християнството
тук в Колизеума, където били избивани с хиляди.
Намазвали са ги с масло, слагали смола върху тях и ги запалвали.
И голямата скръб.
Но после идва много тъжен период – периодът, когато преследването спира
и Сатана опитва нова стратегия.
Вместо да се опитва да изличи тази опозиция от лицето на земята,
всеки път, когато заличил един, десет се изправяли,
той решил да промени стратегията си, да се промъкне и да започне да работи отвътре.
Така че той свързал християнството с езичеството.
И тъжната последица е това, което се случва след това.
Библията казва, че следващият град е Пергам,
което означава “издигане”, нещо, което се надига като тесто.
Най-вероятно историческият период, за който се отнася, 313г. сл.Хр. до 538г.
Пергам е много интересен град.
Бил е разположен на такова място, че вероятно трудно би могъл да бъде превзет.
Бил е столица на римската провинция Азия.
В него е имало храм на Зевс – богът слънце, най-важният бог в древността.
Имало е също Асклепий, който бил богът змия,
този, който дава живот, човекът, даващ инструкции на змия,
змията лечител, тази, която е увита около прът.
Губернаторът имал двуостър меч.
Това е интересна история.
Произходът на този човек е от Вавилон.
Когато вавилонската религия била пренесена в Мидо-Персия,
мидо-персийците я приели и се разбунтували срещу свещениците.
Те били изгонени от Мидо-Персия и основали свой град тук, в Пергам.
Така че Вавилонското духовенство всъщност било разположено там
и имали всичко – паладиевите камъни, одеждите, титлата – Понтифекс Максимус,
ключовете, митрата, рибената глава на дракона –
всичко, което виждате днес в Рим го е имало в Пергам.
Всъщност първосвещеникът бил първосвещеникът на Вавилон.
И той имал същата власт и същите одежди.
Последният първосвещеник на град Пергам бил Аталус III.
И през 133г. пр.Хр. той предал титлата си на Рим.
Това означавало, че римският император станал Понтифекс Максимус.
И той станал превъплъщението на богът-слънце,
той бил наместникът на богът-слънце и имал митрата, мечът, одеждите – имал всичко.
Сега виждам колко е важен този меч и за тайните общества.
Тогава през 378г.сл.Хр. християнският император Грациан
дошъл на власт и той отказал титлата.
Така че епископът на Рим взел титлата.
Той не се позовал на нея до следващия век, когато казал,
че одеждите и ключовете и всички онези неща, които бил наследил,
включително и титлата, той всъщност бил получил от Петър.
Но в действителност това била същата титла, която принадлежала
на проконсула на Пергам и била първоначално на Вавилонското духовенство.
Това е реконструкция на Храма на Боговете,
който се намира в музея на Пергам в Берлин.
В Берлин има повече от тези древни места, отколкото където и да е другаде.
Всъщност този, който донесъл всички тях, бил Кайзер Вилхелм.
Той бил много запален по тази архитектура.
А това е прочутото изображение на битката на боговете.
Това е, в известен смисъл, великата борба.
“До ангела на Пергамската църква пиши: Това казва Този, Който държи двуострия меч.”
Виждате ли, има фалшивия, с остър меч, но с две остриета,
който е проконсулът, който е царят на Вавилон, но имаме и истинския,
който има Божието слово.
Така че имаме вероотстъпничество и Божието слово, противопоставени един на друг.
“Зная къде живееш, там, където е престолът на Сатана.”
С други думи, престолът на вавилонската религия
е наречена от Бог “престолът на Сатана”.
В Откр.13 как е наречен звярът - този, който “даде на него силата си,
престола и голяма власт”?
Змеят.
Така че по-късно в историята този престол се преместил от там,
когато титлата била предадена на Рим.
“И държи здраво името Ми, и не се отрече от вярата в Мене”
Говори се за Божия народ, това се отнася за тогавашното време.
И след това идва историята за вероотстъпничеството.
Така че трябва да погледнете на нея като отнасяща се за
онова време, както и за бъдещето.
“...даже в дните, когато убиха Моя верен свидетел Антипа –
има голям спор кой е бил този Антипа, значи някои от ранните християни там
били убити – между вас, където живее Сатана” - втори път.
“Но имам малко нещо против тебе, защото имаш там някои,
които държат учението на Валаам, който учеше Валак
да постави съблазън пред Израилевите синове, за да ядат идоложертвено и да блудстват.
Валаам и Валак, помните ли разказа?
Имало един Божи пророк, който трябвало да прокълне Израел.
И всеки път, когато се опитвал, единственото, което излизало от устата му,
било благословение, помните ли?
И той опитал три пъти.
Три пъти Валаам се опитал и трите пъти не успял.
И Валак много се почудил.
И казал: “Знаеш ли, имам план.
Тези израелтяни не загиват, защото се държат здраво за Божиите заповеди.
Ако успеем да ги накараме да престъпят Божиите заповеди, тогава ще ги хванем.”
Спомняте ли си историята?
Това е бил планът.
А тук се казва, “Но имам малко нещо против тебе, защото имаш там някои,
които държат учението на Валаам, който учеше Валак
да постави съблазън пред Израилевите синове, за да ядат идоложертвено и да блудстват.”
Е, това което направил Валаам, било да предложи
да им пробутат танцуващи момичета, помните ли?
И те го послушали, израелтяните видели, че дъщерите му били много привлекателни,
и престъпили Божия закон, изгубили благоразположението на Бога
и вече можели да ги хванат.
И така, в този случай тук говорим за духовен разврат, който се смесва с езичеството.
И дори още по-лошо – “да ядат идоложертвено и да блудстват.”
Така че през този период въпросът за навлизането на езическите ритуали в църквата,
смесването на истината и заблудата, добива важност.
И всъщност масите са тези, които се издигат, и започват да ядат същия хляб,
които ядели езичницте.
И Исус Христос е заместен в евангелието.
Тук имаме първата голяма стъпка към смесването.
И дори по-лошо.
“Така също имаш и ти някои, които държат,
подобно на онези, учението на николаитите.”
При първата църква имало ли е такова нещо?
Не, те отричали доктрината на николаитите,
че Божият закон може да бъде оставен настрана.
Но тук това сега е одобрено.
Това е развитие на първоначалното разбиране за двете колони, спасение по благодат,
Исус Христос е Спасителят, и послушание на Неговите изисквания.
Сега се отдалечаваме от това.
Смесваме езичеството и християнството, доктрините на николаитите се приемат,
и цялата история за Валаам и Валаак се повтаря периодично.
“Затова, покай се; и ако ли не, ще дойда при тебе скоро
и ще воювам против тях с меча, който излиза от устата Ми.”
Тогава кое е единственото оръжие, което имаме срещу вероотстъпничеството?
Това е Божието слово!
Това е!
Би ли било от полза да се показват знамения и чудеса?
Предсказано е, че в края на времето Сатана ще ги имитира.
Така че това, от което се нуждаем, е сигурна основа в Божието слово.
“Който има ухо, нека слуша това, което говори Духът на църквите:
На този, който победи, ще дам от скритата манна” –
истинският хляб на живота, истината, влята в сърцето.
“Ще му дам и бяло камъче, и на камъчето ново име написано,
което никой не познава, освен онзи, който го получава.”
Това бяло камъче е много интересно.
Бялото камъче било паладиев камък.
Когато били освобождавани, те също получавали бяло камъче.
Интересно е също, че на робите ушите се пробивали и на ухото се слагала обеца.
Обецата представлявала слънчевото божество,
така че те били роби дори на слънчевото божество.
А когато били освобождавани, получавали бяло камъче и обецата била отрязвана.
Интересно е, че днешните младежи обичат да си слагат обеци на ушите.
Само отбелязвам, че е интересно.
Важно е също дали обецата се слага на лявото или на дясното ухо,
това показва много неща.
Това е съвременният град Пергам.
Там може да си купите много хубави ядки.
Интересен пазар.
Това е удивително място.
Това е като през Средните векове –
ако искате да си купите разфасовано агне – това е мястото!
Избират ги живи.
И тези древни каруци и коне, и смешните малки коли...
А това е далеч от градската част, това е прочутата Червена базилика,
която е била огромна църква.
Това е външната стена на Пергам.
Виждате колко широка е била.
Този град е бил почти непревземаем, но въпреки това е бил завзет.
А това е храмът на Диана.
Тя е била много почитана богиня.
Императорите също си измисляли имена и ги омъжествявали.
А това е храмът на Троян.
А това е храмът на Зевс.
Това е било едно от седемте чудеса за този период.
А великолепните статуи, които се намирали в тези храмове,
сега се намират не къде да е, а в Рим.
Там ще ги намерите, и те имат прикрепени християнски имена.
Така че дори до наши дни хората се покланят на тези статуи.
Тази на Зевс е била отнесена от Кайзер Вилхелм.
И в крайна сметка те се възпротивили на Кайзер и му казали:
“Не можеш да ни вземеш всички скъпоценности, не е честно!”
И така, той казал: “Добре, ще ви направя подарък.”
И той им построил този кладенец.
Така че това им дал в замяна за всички съкровища, който отнесъл в Германия.
Мисля, че е платил доста ниска цена.
А това е един от главните пътища в Пергам.
А това е историята на Асклепий.
Това тук е змията.
В тези храмове змията излива отровата си във водата и това я прави светена.
И когато влизали вътре, те потапяли пръста си във водата и се кръстили,
което е символът на Луцифер.
Това е било дори преди християнството да се появи.
Наричала се е светена вода и имала лечебни свойства.
При католицизма днес можете да отидете и да си вземете светена вода,
която има “лечебни” свойства.
Това е същото както поклонението на Асклепий.
Това е една от купите в тези храмове със змия, която излива отровата си,
лечебната си отрова, във водата.
Много странно.
Това е големият амфитеатър в Пергам.
Ако някога отидете там и се разходите ще видите, че звукът е невероятен.
Долу може да шепнете и всеки ще ви чуе.
Фантастично е!
Голям кладенец.
И после идва следващият период.
Този период е много интересен.
Тиатир означава “приятен вкус на тежък труд” или “жертвоприношение и разкаяние”
или пък може да означава “учението на Сатана”.
Аз бих искал да смеся и трите и да кажа, че и трите важат.
Периодът, за който говорим, е вероятно 538-1517г. сл.Хр.,
когато започнала Реформацията.
Всъщност това е църквата по средата, тя е средната църква.
И дори римокатолическите теолози като Холцхаузер казват,
че това се отнася до църквите от Средновековието.
Имала е всички особености на църквата от Средновековието.
Спомняте си, че през 538г. бил издаден декрет,
който обявява папата в Рим за “Човек, който да наказва еретиците”.
Така че в Пергам се е стигнало до обединение на езичеството и християнството
и тогава започнало покръстването в църквата
и то получила защита от страна на държавата от 538г. нататък.
В тази църква имало храм на Аполон, който бил богът-слънце.
В този храм имало и олтар на една богиня.
Така че там присъствало както мъжкото, така и женското божество.
Тази църква била известна и с текстилната си индустрия.
Главно използвали корена на едно определено растение
и използвали предимно пурпурни и морави бои,
които били използвали за направата на разкошните дрехи на свещениците.
Така че пурпурният и моравият цвят са също цветовете на Средновековието.
После Библията говори за един интересен човек, един от търговците ако щете,
една жена – но жената също така е символ на църквата – наречена Езавел.
В Библията има неписано правило, че ако има едно име и разказ към него,
оттам можем да извлечем информация за този човек.
Езавел, спомняте си от 2 Царе 9:22, била царицата на финикийците,
която се омъжила за Ахав.
Но Ахав въвлякъл Израел във вероотстъпничество,
езичество и поклонение на слънцето.
И Езавел била тази, която заповядала Божиите пророци да бъдат избити.
Тя имала пророци на Ваал и Ашера.
Спомняте ли си?
Ашера била женската богиня, а Ваал бил мъжкият бог.
Тук в храма на Аполон имаме същото нещо – бог и богиня.
Езавел по времето на Израел имала две групи пророци –
едни, които се покланяли на Ваал, и други, които се покланяли на Ашера.
И при католицизма днес имаме същото нещо –
имаме рицарите на непорочността, които са поклонници на Ашера,
имаме и общи поклонници, които се покланят или на Ваал или на Ашера.
Тази интересна история ни казва нещо.
Нека прочетем за нея.
“Зная твоите дела и любовта, вярата, служението и търпението ти
и че последните ти дела са повече от първите.”
Значи започват повече да се насочват към делата.
Тук вниманието е насочено към онова време, но също има и приложение за бъдещето.
“Но имам против тебе това, че търпиш жената Езавел.”
Значи се допуска това вероотстъпничество, поклонението на слънцето,
заместването на Исус Христос с друго божество.
“...която нарича себе с пророчица, да учи и прилъгва Моите слуги
да блудстват и да ядат идоложертвено.”
Значи Бог казва, че през този период вероотстъпничеството се проявява
до такава степен, че се равнява на това, което Ахав направи в по-голям мащаб.
Помните ли кой беше пророкът, изпратен да се справи с него?
Беше Илия.
И Илия беше този, който се изправил и казал:
“Изберете днес на кого ще служите – на Ваал или на Бог.”
“И дадох й време да се покае за идолопоклонството си.”
Тук имаме времеви аспект.
Бог казва: “Давам на тази църква време да се покае.”
Впрочем 1260 дни, 1260 години е намесено тук.
“Но тя не иска да се покае за блудството си.”
Значи Бог дълго търпи.
“Ето, ще я хвърля на болнично легло, а онези, които прелюбодействат с нея,
ще потопя в голяма скръб.”
Това се отнася за скръбта от 1260 години.
“..ако не се покаят за своите дела.”
През този период е имало голяма скръб.
Бог видял, че са имали светлина, но са я отхвърлили.
И затова периодът се изпълнил.
“И чадата й ще убия с мор.”
Това се отнася за поколението на църквата.
“И всичките църкви ще познаят, че Аз Съм, Който изпитвам вътрешности и сърца;
и ще въздам на всеки от вас според делата му.
А на вас, останалите в Тиатир, които не поддържат това учение – това смесване,
поклонението на женското божество, на богът-слънце –
и които не са познали дълбините на Сатана, казвам.”
Знаете ли, Библията е доста директна.
Тя казва, че трябва да изучаваме тази система,
за да различим къде не съответства на Библията.
Не трябва да се оставим да бъдем измамени.
“Няма да наложа на вас друг товар, но дръжте това, което имате, докато дойда.”
Тук за първи път се споменава за идването на Христос.
Така че, когато тази система дойде към края си, тук се казва:
“Дръжте това, Христос идва.”
“И на този, който победи, и който пази Моите дела докрай,
ще дам власт над народите.”
Дори се казва, че ще дойде моментът, когато Христос ще основе царството си.
Когато на тази система се сложи край, Христос ще основе царството си
и Божиите хора ще наследят света.
Така че тук учението е много недвусмислено.
Знаем за времето на скръбта, знаем, че Бог е позволил тези неща да се случат –
за времето на черната смърт, за чумата, войните.
Това е бил изключително труден период, страшно преследване.
А Бог използвал нова система, нова светлина през този период,
за да ги предупреди, че Библията казва, че не се покайват.
Между другото тук виждате колоната на Юстиниян, която датира от 538г. сл. Хр.
Отазд се вижда Света София в Турция, която служи за възпоменание
на голямото събитие на изказването, че римският епископ е човек,
който наказва еретиците – единственият представител на християнските църкви.
И разбира се има доказателство, че слънчевите звезди влизат –
смесване на поклонението на слънцето с християнството.
Тук в Рим се намират всички египетски колони на слънцето,
които са били пренесени на това място.
Тук в средата на площада във Ватикана има колона на звездата Тутмос III –
великият, който се предполага, че подчинил Израел в робство
и който издал първите закони, които им забранявали да пазят съботата.
И понеже не можели да пазят съботата, Бог изпратил язвите.
И подобно нещо ще се случи в края на времето.
Точно както е било в Египет, когато се издадат тези закони,
Божиите хора ще бъдат принудени да работят в Божия ден за почивка.
И тогава язвите ще дойдат.
И разбира се тройната корона, с която епископът казва,
че е богът на небето, на света.
Следващата църква е от 1517 до 1798 г. сл. Хр.
Тя е Сардис, което означава “възобновяване”,
така че започва да навлиза малко живот.
“Това, което е останало” – значи тук става въпрос за Реформацията.
В историята на град Сардис има едно тъжно събитие.
Този град бил построен високо на една стръмна скала и бил непревземаем.
Бил е заобиколен от стени и хората се чувствали в безопасност.
Никой не можел да завладее този град.
Но два пъти в неговата история той бил превзет без нито един изстрел.
Единият път от Кир, а другият път от Антиох.
Те изпратили войниците си нагоре по едната страна на скалата един по един –
това било единственият начин.
Но хората били толкова самодоволни от високите стени и високото местоположение,
че дори нямали стража.
И те се изкачили и превзели града.
В тази история има един урок.
Възможно ли е по времето на Сардис Реформацията, която била толкова могъща,
да показва слабостта на църквата от Средновековието,
че тя също е можела да бъде превзета без нито един изстрел?
С други думи да я погълнат и докато се усетят всичко да е свършило?
Е, бих казал, че точно това се е случило.
Откр. 3:1: “До ангела на Сардийската църква пиши:
Това казва Онзи, Който има седемте Божии духове и седемте звезди:
Зная твоите дела, че на име си жив, но си мъртъв.”
Значи Реформацията изглежда така, сякаш в нея има много живот,
и е било така, имало е много живот в нея.
Но за съжаление в момента, когато започнала,
царете се присъединили към тази реформация,
и също както Рим бил религия на държавата,
така и Реформацията станала религия на държавата.
И същите грешки, които Рим направил, често били правени от реформаторите.
И държавата ги пазила и дори налагала доктрините им,
така че паднали в същата клопка.
Така че имали репутацията на живи и там имало много, които наистина били живи,
но някои всъщност били мъртви.
“Събуди се и укрепи останалото, което е на умиране;
защото не намерих твоите дела съвършени пред Моя Бог.”
Реформацията не е завършила работата.
Това се казва тук.
Те са започнали добра работа, изглеждало сякаш са живи,
но не са довършили работата.
“Помни какво си приел и си чул – помни Словото, върни се към основните неща,
виж какво не е наред - но те не го направили –
и пази го, и покай се – обърни се, прави каквото е редно.”
Да се покаеш означава повече да не правиш това, което е неправилно,
но да се обърнеш и да правиш това, което е правилно.
“И тъй, ако не се събудиш, ще дойда като крадец,
и няма да знаеш в кой час ще дойда върху тебе.”
Този стих е много интересен.
Павел казва: Не е нужно да бъдем изненадани от крадеца през нощта.
Какво означава, че Бог ще дойде като крадец?
Идването на Бога като крадец се отнася за времето,
когато времето на изпитанието свърши и ние не знаем кога това ще стане.
Така че идването на Бога с облаците се отнася за Древния по дни,
както е наречен в Данаил, а не за идването Му в слава,
защото всяко око ще Го види и тогава никой няма да е изненадан от това.
Така че това се отнася за периода, когато времето на изпитание ще свърши
и те няма да го разберат, защото ще крещят: “Мир! Мир! Мир!” –
ще са изгубили проникновението си, няма да разбират времето, в което ще живеят.
Така че Сардис е в голяма беда, защото е изгубил духовното си прозрение.
“Ще дойда като крадец; и няма да знаеш в кой час ще дойда върху тебе.
Но имаш няколко души в Сардис, които не са осквернили дрехите си” –
това са големите реформатори,
които се застъпили за истината, готови да умрат за нея.
Тук говорим за лутераните, калвинистите и ноксистите и хусистите.
”Те са достойни” – казва Библията.
“Който победи, ще се облече в бели дрехи;
и Аз никога няма да излича името му от книгата на живота,
но ще изповядам името му пред Отца Си и пред Неговите ангели.
Тук отново имаме похвалата, одобрението и имаме
заключителното потвърждение за възстановяването на този, който устои.
Има работа, която трябва да се свърши.
Не допускайте някой да ви убеди, че нищо не можем да направим.
Това е Сардис, това, което е реставрирано от него.
Това е туркинята екскурзовод, която днес е християнка.
Това са останките от града.
Това е византийска църква, всъщност това е входа.
Всичко останало днес е поле.
А това е реставрация на древната синагога,
в която Павел вероятно е вървял и е проповядвал.
Това са прекрасно реставрираните й останки.
Мога да си представя, че Павел наистина е вървял по тези камъни
и е проповядвал в този град.
Нека видим някои от реформаторите.
Ще ви заведа в днешна Прага.
Стария град е едно от най-красивите места, които съм виждал.
Този град е зашеметяващ!
Изключително красив!
Това е статуята на Хус, реформаторът.
Интересно е, че градът е бил комунистическо укрепление,
но дори комунизма не премахнал възпоменателната статуя на Ян Хус.
Тя е много известна.
Има едно място, където Хус проповядвал.
Естествено, било му забранено да провежда богослужението,
което изобщо не го притеснявало.
После за известно време му било позволено само да говори.
Не му било позволено да изпълнява ритуалите на римокатолическата църква,
което също не го притеснявало.
Именно тук Реформацията започнала да преоткрива проповядването на Словото.
Вместо провеждането на малки ритуали и литургии и правенето на това или онова,
единственото, което имало значение, било проповядването на Словото.
И Реформацията отново започнала да се основава на Библията.
Днес трябва да внимаваме.
Литургиите били забранени, защото смятали, че хората ще избягат от истината.
И така, единственото, което имали, било проповядването на Словото.
Днес ние имаме обратния проблем.
Те искат да ни спрат да проповядваме словото,
за да могат все повече и повече да въвеждат в литургиите неща,
които трябва да се правят, така че да има все по-малко време
да се проповядва Словото.
Трябва да сме много внимателни, в това има много интересен урок.
Те не са говорели ясно и директно.
Това са надписи по стените им, където са пеели песни.
Може да видите, че те наричали Рим, не мога да чета на чешки, но тук пише:
“Вавилонският цар е не някой друг, а римският папа.”
Това е пеел Хус.
И разбира се, той е заплатил за това с живота си.
Това е сградата, където е бил Ян Хус.
На този свод над реката те окачвали главата, ръцете и краката на реформаторите.
Така че колкото повече хора се присъединявали към Реформацията,
толкова повече ги разсичали.
И хората, които минавали по този мост, виждали главите,
висящи като предупреждение да не вървят по техния път.
И така, имало няколко души в Сардис, които били достойни.
“Но имаш няколко души в Сардис, които не са осквернили дрехите си,
и те ще ходят с Мене в бели дрехи, защото са достойни.” Откр. 3:4
Да, реформаторите устояли.
Изглеждало, като че ли имало живот, изглеждало, като че ли са непобедими,
но делото не било завършено на Божия страна и градът бил превзет
без нито един изстрел.
Това е много тъжна история.
Това е днешен Сардис.
Между другото на тази алея римокатолическата църква
е поставила много реликви на своите светии.
А този светец очевидно е паднал в реката.
Но историята между редовете казва, че този човек в действителност
е имал любовна връзка и съпругът го наказал.
Но разбира се това е между редовете.
А ето и историята за това къде се предполага, че е хвърлен в реката.
И ще получите специално благословение ако минете от тук и положите ръка на него.
Това е месинг.
Виждате ли колко светъл е тук.
Това показва колко много хора днес минават и слагат ръката си там,
за да получат това специално благословение.
Това е изглед от там.
А това са някои от древните часовници в града.
Всичко в този град е езическо.
Символа IHS на Йезуитския орден.
Положението е много езическо.
Между другото това е здравен магазин “Кънтри ливинг”.
Държи го адвентист от седмия ден.
Той е много популярен и силно здравно ориентиран.
И разбира се Мартин Лутер е другият, който е достоен.
Именно той пълзешком се изкачил по тези стъпала.
А това е лицето на момичето, което наистина разби сърцето ми.
А тази жена тук и тази старица едва вървят на колене,
пълзят по стълбището на Сардис, за да се опитат да получат благословение.
Когато единственото, което трябва да направят е да издигнат поглед нагоре
и да кажат: “Господи, аз съм грешник, помогни ми!”
Само това трябва да направят.
И нищо от това няма да е нужно.
“Тук застана пред императора и империята Мартин Лутер, 1521г.”
Сардис е имал репутация на изпълнен с живот град.
И тук идва историята за последното възстановяване.
Това е интересно.
Това малко място – Филаделфия – означава братска любов.
Атал II я построява за своя брат Евмен.
Тя се отнася за период 1798г. (тогава Рим получил смъртоносната рана) до 1884г.,
когато група хора очаквали идването на Бог.
Това бил период, когато Библията се изучавала както никога до тогава.
Древните пророчества от Данаил и Откровение били проучвани и оживели.
Това бил период, когато хората изучавали и очаквали завръщането на Исус.
Филаделфия образувала път през планините.
Това е разказът, където Христос говори за отворена врата,
когато службата Му се премества от първата във втората стая,
когато говорим за изкуплението.
Това също е периодът, когато започнала световната мисия.
Кери отива в Индия през 1793г., Морисън отива в Китай, Мофат – в Африка,
Британското библейско дружество, Американското библейско дружество.
То е отворена врата за евангелието.
Името на този град е “братска любов”.
Именно това е състоянието, в което трябва да бъдем,
ако искаме да сме праведни пред Бога.
Това е една от църквите, която няма порицание.
Откр. 3:7-8: “До ангела на Филаделфийската църква пиши:
Това казва Святият, Истинният, у Когото е давидовият ключ;
Който отваря и никой не ще затвори; и Който затваря, и никой не ще отвори.”
Значи има отваряне и затваряне на врата.
Знаем, че свещеническата служба на Христос, също както беше в светилището,
трябва да премине от Светая в Светая Светих,
защото трябва да достигнем деня на изкуплението.
Затова е необходимо това преместване
и разбира се отварянето на вратата за евангелието към целия свят.
“Ето, поставих пред тебе отворена врата, която никой не може да затвори,
понеже, имайки само малко сила – групата не е голяма –
пак си опазил Моето слово – отново основано на Библията -
и не си се отрекъл от името Ми – дори и в живот, изпълнен с подигравки.
Ето, ще накарам онези от сатанинското сборище,
които наричат себе си юдеи (християни), но не са, а лъжат –
ето, ще ги накарам да дойдат и да се поклонят пред нозете ти,
и да познаят, че Аз те възлюбих.”
През този период, когато хората започнали да изучават тези пророчества,
църквите в Сардис, църквите на Реформацията, им се присмивали,
всъщност ги отлъчили, отхвърлили ги.
Как може човек да дойде тук с пророчествата от Данаил и Откровение?
И така те ги отлъчили, отхвърлили ги.
А Библията казва, че един ден Бог ще открие,
че те не са действали по свое усмотрение, а са се основавали на Библията.
“Понеже си опазил Моята част да издържаш,
то Аз ще опазя тебе от часа на изпитанието – с други думи,
те няма да бъдат в последната скръб, те ще бъдат нещо друго преди него –
което ще дойде върху цялата вселена да изпита онези, които живеят по земята.”
И след това второто предупреждение:
Помните ли - “Ето, ида скоро.” - Във времето на църквата на средновековието.
А сега казва "идвам незабавно"
Значи сега сме близо до края на времето.
Значи говорим за период, точно преди последната група хора на планетата,
които чакат Божието пришествие.
“Дръж здраво това, което имаш, за да не ти отнеме никой венеца.” Откр. 3:9-11
Когато бях в този град Бог ми даде чудесен урок.
Бях новоповярвал християнин, бях разпален, исках да разбера всичко.
Бях превъзбуден, правех снимки, исках да водя лекции,
исках да достигна до всички в света и да проповядвам евангелието.
И това беше моята основна страст.
И Бог ми даде урок тук, който се надявам никога да не забравя.
В този град бяхме една туристическа група,
и в нея имаше една дама, която не се вписваше.
Беше много различна от всички останали.
Тя пиеше като смок и пушеше като комин.
И обичаше пури.
Но не дебелите, а тънките дълги пури, които наистина вонят.
Тя ги обожаваше и при всяка възможност палеше.
Но тя беше много любезна дама и беше част от компанията.
Разбира се в тази група имаше много “добри” християни,
които не одобряваха нищо, което тя правеше.
И някои от тях и показаха неодобрението си.
И така, тя често беше някак си изолирана и тъжна.
Точно този ден бях много зает да говоря с гида,
и много зает да върша разни неща за Бога,
и много зает с правенето на снимки, за да мога да ви покажа тази лекция, нали?
Харесват ми турските деца.
Много ми хареса този средновековен град.
Може да видите старите сгради и каруците, и хората, които се разхождат.
Това беше страхотно.
Трябваше ми за лекциите.
Тази дама слезе от автобуса и тръгна нагоре по улицата, от другата страна,
и разбира се беше облечена в западен стил, изобщо не се вписваше в тази снимка.
Можете ли да си представите един западняк на тази снимка?
Щеше да е много странна снимка, не мислите ли?
Абсолютно.
И тя ме дразнеше.
И аз си помислих: “Би ли се мръднала, тази снимка ми трябва, а ти ми пречиш.
Не те искам на снимката, искам Средновековието на тази снимка.”
В този ден тя беше особено депресирана и тъжна.
Но това не ме безпокоеше.
Безпокоях се за снимките и за лекциите, за това да върша нещо за Бога,
да правя нещата както трябва.
“Който устои, ще го направя стълб в храма на Моя Бог,
откъдето няма вече да излезе вън; и ще напиша на него името на Моя Бог;
и името на града на Моя Бог, новия Ерусалим, който слиза от небето от моя Бог;
ще напиша и Моето ново име.” Откр. 3:12
Тази жена стоеше там и гледаше, и видях ето тази жена да върви по улицата.
Всъщност жената стоеше някъде тук.
Виждате ли как се опитах да я отрежа от снимката?
Добре съм се справил.
Не я заснех.
Тя идваше по този път, мина покрай тези неща тук
и вървеше от тази страна на пътя.
И после, когато дойде срещу дамата, изведнъж спря.
Това е мюсюлманка в мюсюлманска страна от стария ред.
Пресече улицата и хвана пушещата и пиеща жена, и я прегърна.
Прегърна я, целуна я, по едната и по другата буза, и бърбореше и бърбореше...
Аз гледах всичко това и бях толкова изненадан!
И тя не спираше да я целува и да я прегръща.
И докато я остави другата жена вече сияеше.
А аз исках снимка, но тя все още ми пречеше.
А когато дойде до мен, аз взех фотоапарата.
Ето, може да я видите.
Прегърбена, стара.
И когато дойде срещу мен, аз бях малко по-надалеч, тя спря и ме погледна.
Никога няма да забравя този поглед!
Той мина през мен като нож.
Това беше укорителен поглед, който дори не мога да ви опиша.
Беше поглед, който преряза всичкото това предубеждение
и всичкият боклук около мен и изобличи моята коравосърдечност.
И когато тя отмина и аз видях колко щастлива беше другата жена,
тя нямаше къде да отиде, нямаше друга пресечка наблизо, нямаше къде да отиде,
и аз се обърнах, и нея я нямаше.
Не съществуваше.
Попитах дамата къде отиде жената, а тя каза: “Не знам, изчезна. Къде отиде?”
Просто изчезна.
Аз взех това присърце.
Не знам, може би е имало дупка в земята и тя е паднала в нея.
Не знам дали за части от секундата би могла да изтича
и да намери врата някъде и да влезе.
Нямаше странична пресечка, нямаше нищо.
Но бих искал да размисля дали не съм снимал ангел, който ми предаде чудесен урок.
И така, нека имаме братска любов.
Нека не ставаме толкова заети с упражняването на нашата религия,
че да забравим религията на Бог!
Лаодикия, от 1844 нататък.
Нарича се Народът на наказанието.
Построява я Антиох и я кръщава на жена си Лаодикия.
Била е здравен курорт.
Имала е известен мехлем за промиване на очите.
Бил е много богат град.
Бил е разрушен през 60 г. Сл. Хр. От земетресение,
но бил построен отново със собствени средства.
Имал е всичко необходимо.
Бил е много богат град.
Това са останките от Лаодикия.
Това е античният театър, на който все още не са правени разкопки.
Нещо много интересно.
Тук има тръба, която води до града.
А това е огромна, дебела тръба, добре изолирана.
Знаете ли защо?
Защото тук са имали здравен курорт, но топлата вода идвала от голямо разстояние.
Затова имали тези силно изолирани тръби.
И посредством тази изкусна техника с топли тръби,
минаващи нагоре-надолу по хълмовете, те донасяли гореща вода.
Докато дойде водата, тя вече била хладка.
Тя съдържала много лечебни минерали.
Водата можела да се използва за къпане или за пиене.
Но тъй като била толкова богата на минерали, когато я пиели хладка повръщали от нея.
Така че преди да я пият трябвало или да я изстудят, или отново да я нагорещят.
Но така хладка, както излизала от тръбите, те повръщали от нея.
Много интересно.
“Зная делата ти, че не си нито студен, нито горещ.”
Това е хладка църква.
“Де да беше ти студен или горещ!
Така, понеже си хладък, нито горещ, нито студен,
ще те избълвам от устата си.” Откр. 3:15-16
Значи, ако си студен и нямаш духът на Филаделфия в сърцето си,
няма да бъдеш избълван.
Но ако си хладък, ще бъдеш избълван.
За Бог би било по-добре, ако изобщо не си заинтересован отколкото,
ако се преструваш на заинтересован.
Тогава какви християни иска Бог?
Трябва да са горещи!
Какво означава да си горещ?
Това е най-неясният проблем днес - какво означава да си горещ?
Има толкова много хора и от моето вероизповедание, които са убедени,
че са горещи и които критикуват тези, които са хладки или по-лошо – студени.
„Така, понеже си хладък, нито горещ, нито студен, ще те избълвам от устата си.”
Кой е хладък?
Някои или всички?
Ами казва се, че трябва да се научим да бъдем горещи, защото сме хладки.
Това включва и мен.
И аз съм хладък.
Това е Памуккале в Хиераполис – градът на слънцето.
Това са някои от горещите извори, които се намират там днес.
Можете да се излекувате в горещата вода.
Това са течащите горещи извори.
Това е калциев карбонат.
Фантастично място!
Вижте тези горещи басейни там, където можете да отидете!
Днес всичко това е собственост на хотели, както и горещата вода.
А здравният курорт предлага здравословна храна.
Амфитеатърът.
Мисля, че този приятел трябва да отиде на зъболекар, как мислите?
Толкова е сладък!
Това е едно момче, което събира гебере, така я наричат.
Това е малка лечебна билка, която премахва болката и лекува.
Мисля, че това е много подходяща снимка за Лаодикия – един здравен курорт.
Днес има църква, очевидно църква, която напълно изпълнява това,
за което говори евангелието – физическо, духовно лечение.
Така че здравето е много важно.
Духовният аспект е много важен.
“Понеже казваш: Богат съм, замогнах се и нямам нужда от нищо.”
Тук не се говори за материално богатство, а за духовно богатство.
Те вярват, че са богати, защото вярват, че познават истината.
Искам да кажа, всички други религии не познават истината, но тази я познава.
Юдеите вярваха в заповедите, но отхвърлиха Исус.
Реформацията вярва в Исус, а отхвърля заповедите.
Но тази вярва в Исус и вярва в това,
че последствието от спасителната благодат на Исус
е да ни даде сили да пазим заповедите!
Това е добре. Това е истината.
“...нямам нужда от нищо.
И не знаеш, че ти си окаян, нещастен, беден, сляп и гол.”
Няма праведност, няма духовно разбиране.
Сблъскваме се с бедността. Нещастен.
Знаете ли, има хора от моето вероизповедание, които казват:
“аз съм здравен реформатор, много загрижен да върша всичко правилно,
а този там яде това и онова, той трябва да е хладък.
Аз съм топъл.”
За това ли говори Библията?
Има хора в църквата, които казват: “Аз правилно разбирам оправданието чрез вяра.
Аз знам и приемам вестта от 1888 и посланието за праведност чрез вяра,
но онзи брат там не го разбира.
Виждате ли, има две групи хора,
които се изказват в съботното училище или в църквата:
едните стоят там и се опитват да угодят на Бога, като пазят заповедите.
А другите са там, защото са приели оправданието чрез вяра
и пазят заповедите като последствие.
Колко е хубаво, че разбирам правилно доктрините,
за да съм богат и да осъждам брата си,
който е в такова лошо състояние на хладкост.”
Има хора, които казват, че е много важно да разбираме правилно характера на Христос.
“За щастие аз разбирам правилно характера на Христос,
а този брат изглежда не го е схванал още.
Той ще бъде изгубен. Колко жалко!”
Правилното ни разбиране за доктрините ли ни спасява?
Да или не?
Значи в края на времето, когато хиляди хора застанат на страната на Христос
и не разбират почти всички доктрини, те всички ли ще бъдат изгубени,
защото не ги разбират правилното?
Или Бог гледа сърцето?
Време е да спрем да се препираме и да спорим
дали ние сме по-добри от някой друг в църквата,
понеже сме богати и правилно разбираме това, което някой наш брат не разбира.
Чували ли сте за разполовяване на истината?
Чували ли сте за него?
“Бъдете съвършени и вие, както е съвършен вашият небесен Отец”.
Нека да изградим вяра на тази основа!
Трябва да сте праведни.
Трябва да можете да устоите без застъпник в последните дни.
Трябва да действате заедно.
Трябва да сте съвършени.
И цялата доктрина се разстила като увлекателна история.
Знаете ли, всичко това е правилно!
Библията наистина казва:
“Бъдете съвършени и вие, както е съвършен вашият небесен Отец”
И така нека прочетем всички пророчества и да ги научим.
Ето ни – богати и пораснали.
Но Библията не казва ли също:
“Ако кажем, че не сме съгрешили, правим Бога лъжец, и Неговото слово не е в нас.”?
Добре, нека вземем това.
Нека изградим доктрина на него.
Нека минем през Словото, и да научим всички стихове за това.
Сега имаме две групи в църквата.
Едните гледат другите с бялото на окото.
Съвършените и не толкова съвършените.
Кое е по-добре?
Нито едното. Прави сте.
Кое е правилното?
Не, и двете.
Или Библията си противоречи, когато казва тези две неща, или какво?
Или Библията е права и по двете точки в Христос аз мога да живея съвършен живот,
а извън Него аз съм грешник.
Не е ли възможно да изпускаме лодката?
Толкова спорим за това дали сме богати и замогнати.
Чел съм неща, които идват от нашата деноминация, които ме смайват.
Един известен автор казва:
“Толкова се радвам, че правилно разбирам тази и онази доктрина,
че няма нужда да бъда като братът, който не я разбира.”
Това е отвратително, доколкото ме засяга.
Имало един бирник и един фарисей.
Единият дошъл, застанал отпред и казал:
“Боже, благодаря ти, че не съм като този брат,
а разбирам всичко доктрини, които Ти си ми дал!
Много Ти благодаря!”
Отзад имало един бирник, който казал:
“Боже, стоя мнооого далеч, бъди милостив към мене, грешника!”
А Исус му казал: “Казвам ви, че тоя слезе у дома си оправдан, а не онзи.”
Време е Лаодикия да се смири.
Не казвам да не бъдете здравни реформатори.
Не казвам да не изучавате доктрините.
Не казвам нищо такова.
Казвам ви да спрете да вадите треската от окото на брата си,
без да обръщате внимание на вашата.
Всички имаме недостатъци.
И ако практикуваме Филаделфия, дори тези, които са отпаднали - пушача
и пияницата и наркомана сред тях, ако практикуваме истинска християнска вярност,
сърцето ни ще отиде до този човек.
Станали сме толкова разтревожени за своето спасение,
че забравяме за спасението на другите.
Знаете ли как го наричам това?
Християнство с хапеща опашка.
Задаваме грешния въпрос.
Ние питаме: “Господи, какво трябва да извърша, за да се спася?”,
вместо да попитаме: “Господи, какво желаеш от мен да сторя?”
Ето това трябва да направим – трябва ни промяна на сърцето.
Трябва да престанем да бъдем толкова вманиачени в доктрините
от гледна точка на нашето разбиране и нашето спасение.
Не ме разбирайте погрешно. Аз съм обзет от нашата доктрина.
Обичам нашата доктрина.
Тя е най-прекрасната доктрина в целия свят.
Но Горко ми в деня, в който осъдя брата си,
понеже не я разбира толкова добре, колкото мен.
Горко ми!
“Богат съм, замогнах се и нямам нужда от нищо.”
Аз разбирам всичко.
Но виж онзи! Той не разбира всичко.
“...и не знаеш, че ти си окаян, нещастен, беден, сляп и гол.” Откр. 3:17
Ние трябва да имаме опита на Мойсей.
“Господи, заличи ме от книгата на живота, за да бъдат те спасени.”
Нека отворим вратите си, нека отворим сърцата си за бедните,
за хората без криле, на хората със счупени криле в нашето общество!
Да, ще бъдете наранени!
Да, трудно ще ви е!
Да, децата ви за известно време може да претърпят лошо влияние!
Но благословението, което Бог ще ви даде,
далеч ще надмине всяка отрицателна страна, гарантирам ви!
“Съветвам те да купиш от Мене злато, пречистено с огън –
а това злато са вярата и любовта – за да се обогатиш” –
доверете се непреклонно на Божието слово.
Спрете да се препирате за това дали е било 6 дни или 6 и половина.
Спрете да спорите за това.
Ако Бог казва шест дни, Той ни е дал достатъчно доказателства да вярваме в това.
Доверете се на обещанията Му.
Всяко обещание е Да! И амин! в Бога.
“...за да се обогатиш, и бели дрехи, за да се облечеш.”
Учете се от Христос, защото Той е кротък и смирен по сърце.
“че да не се виждат срамотите на твоята голота, и благ мехлем,
за да намажеш очите си, за да виждаш.
Онези, които любя, Аз изобличавам и наказвам”
Няма да е лесно.
Да вървиш по пътя с егоизъм не е толкова важно,
но другият човек става по-важен от нас.
“...затова бъди ревностен да се покаеш.” Откр. 3:18 -19
Ето това смятам, че е най-важното за Лаодикия.
И това е труден урок.
И никой от нас не го е постигнал.
Включително аз.
Ако ме познавахте щяхте да видите, че имам толкова много да уча.
Всеки.
Малко гебере, малко лекарство, малко мехлем, малко помощ.
Пътувахме през това място и екскурзоводът каза:
“Знаете ли, чета Библията и тя казва “Стоя пред вратата и хлопам.”
Какво ще стане, ако отида и почукам на вратата на тези хора?”
Беше малка бедна къщичка.
И ние спряхме автобуса, почукахме на вратата и тези хора излязоха.
Знаете ли, ако помисля за моята страна,
ако автобус спре пред къщата ми и някой почука на вратата ми и каже:
“Здравейте, искам да се запознаем, да разбера как живееш и с какво се занимаваш,
вероятно щях да му кажа, е може би не сега, но преди време щях да кажа:
“Хора, вие добре ли сте? Да не сте полудели?”
Тези хора отвориха вратата си.
Изтичаха вътре,
Грабнаха каквото имаха – малко храна.
Те бяха бедни хора.
И дойдоха до автобуса и започнаха да ни говорят.
Ние не разбирахме нищо.
Дадоха по нещо на всеки и те всички толкова се зарадваха,
че някой си беше направил труда да се запознае с тях.
Уау! Какъв урок само!
Лаодикия е най-големият урок, освен Филаделфия, който съм получавал в живота си.
И когато приключих с този град видях тази снимка.
И си помислих: “Уау!
Какъв подходящ символ!”
Коленичих, защото исках да направя снимката точно така.
А това отзад са останките от Лаодикия.
И точно пред града се намираше това житно поле.
И житото беше узряло.
И си помислих: “Какъв подходящ символ!
Реколтата е готова за жътва.”
И всички Божии хора, Неговите работници в нивите,
които ще Му помогнат да пожъне реколтата Си.
Нека се освободим от тесногръдието си, нека помолим Бог да ни даде сърца от плът,
нека Го помолим да изчисти от сърцата ни това самодоволство
и нека излезем и проповядваме евангелието на загиващия свят!
И ако имаме някои недостатъци, какво от това!
Нека се обичаме в истината, вместо да сме толкова критични.
Нека се помолим.
Небесни Татко, благодаря Ти за прекрасния урок на книгата Откровение
и предупреждението, което даваш на хората относно осъждането –
последните хора, които могат да променят нещата.
След Лаодикия няма нищо, нищо не следва.
И ако останем богати и замогнати, тогава
почти целият свят може да загине, без да е чул за Теб.
Дай ни ново сърце.
Пречисти ни в огъня и ни дай вяра и любов.
В името на Исус, амин!
Благодаря ви!